ПЕНЧО СЛАВЕЙКОВ

СКРЪБ

chitanka.info

СКРЪБ[0]

Минават дните — и умира с тях

от мъжка воля хранена надежда.

Напред се вече погледа не вглежда:

което чаках — мъртво го видях.

И с своята неволя примирен,

намерих в нея ази и утеха —

това поне ми дните не отнеха!

За други нощ, скръбта е ден за мен.

И ней съм предаден беззаветно,

една ми е тя днес в живота сладост;

тя срещна ме в неволята приветно,

и даде ми туй, за което младост

и сили губих да го търся щетно…

О, сладка скръб, едничка моя радост!

[0] Скръб. — Идеята на стихотворението, изразена в последния стих — „о, сладка скръб, едничка моя радост“, е във връзка с мисълта му, че чрез личните си страдания (плод на дългогодишната му болест) е достигнал до духовно възвисяване, — мисъл, чието потвърждение той дири в разказа на Тургенев „Живи мощи“ и в романа на Короленко „Слепият музикант“. ↑

ЗАСЛУГИ

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.

Table of Contents

Заглавна страница

Основен текст

Заслуги