ДИМЧО ДЕБЕЛЯНОВ

СПОМЕНИ

chitanka.info

НЕ БЕ ОТДАВНА…

Не бе отдавна: в златен миг

от тежък сън се сепнах аз —

а сякаш бездни-векове

изминали са оттогаз.

С огрян от радост ведър лик

чух зов към светли бъднини

и край незнайни брегове

съзрях притихнали вълни.

Пред мен животът млад разкри

нетленната си красота,

поръсен с бисерни зари

от слънцето на пролетта.

Аз знаех — радост ме зове

и пак и слаб, и ням стоях,

с вковани мисъл и език

от тъмен смут, неволен страх.

Не бе оттдавна: в златен миг

от тежък сън се сепнах аз —

и сякаш бездни-векове

изминали са оттогаз.

В ТЪГИ РОДЕНИ…

В тъги родени, тъжни мрат

и упования, и вяра —

о, дни, де свършва наший път,

де тъй в безумна изпревара?

В душа ми пламък не оста,

над бездна пак стоя надвесен,

а как бе дивна пролетта,

как светла — пролетната песен!

В душа ми споменът ридай

о, плач на ангелите пленни,

а как бе дивен китний май

с потока негов бистропенни!

В тъги родени, тъжно мрат

и упования, и вяра —

о, дни, де свършва ваший път,

де тъй в безумна изпревара?

ЛЪЧ

Обичам те кат първи лъч — росата,

роса на мойте злачни широти! —

Кат ястреб смел, изгубен в небесата,

душата ми към твоя свят лети.

Желая те кат ручей лих — покоя,

покой да влееш в бурите ми ти.

И търся те и в тъмний мраз, и в зноя,

и в бездни, и в призвездни висоти.

РОЗИ

Злокобни сенки в пътища неради,

отминати, далеч остават те —

и ден из ден, с по-светли изненади

на щастието приливът расте.

Кристалното небе на любовта ни,

знам, няма бурята да помрачи

и кът един дори не ще остане

в сърце ми, непрепълнен със лъчи.

В градини пролет радостна полъхна —

слана и преспи ли ще ги смутят? —

Възкръсна моя ден, нощта издъхна

и розите цъфтят, цъфтят, цъфтят.

ЗЛАТНА ПЕПЕЛ

Поведох те низ пътища потайни

на своя храм към скривания вход —

убих девствеността на свойте тайни

и поверих ти целий си живот.

И казах: — Похищавай плод след плод,

за тебе брани, никому незнайни —

на скръбна нощ под глъхналия свод,

на утрото в усмивките безкрайни.

Ела, презри мъждения и дим —

на първий жар отдай се до забрава,

и нека тъмен страх не те смути,

защото ние няма да скърбим!

— Знай, златна пепел винаги остава,

кога сред огън младост отлети.

ПРОЛЕТНО УТРО

В незнайности прокудила

о, пролет — лед и мраз,

в смъртта живот разбудила —

усмихвай се над нас!

Обливай ти душите ни

с безбрежна светлина,

тъй дълго запокитени

сред нощ и тишина!

Денят ни ден всевечен е,

без бури и мъгли —

един на друг обречени,

кой нас ще раздели?

Вървим и любовта ни е

далеко над света,

безкраен път — сияние

към мир и красота!

СЪН

Сънувах сън — о, сънища неверни! —

Над бездна, в непрогледни мрачини

стояхме; в дълбините неизмерни

с глух ропот се премятаха вълни.

До мен бе ти, що мойта нощ разсея,

но с нощ бе пълна моята душа,

и страшните предчувствия във нея

напразно се стремях да заглуша.

В миг булото на ужас и тревога

печалния ми поглед замъгли

и паднах аз в най-горка изнемога,

подхлъзнах се от мокрите скали.

Предсмъртен вик процепи тишината —

аз паднах в бездни, — свяст ми се зави,

и ти, с злорадний смях на Сатаната,

изкиска се и гърбом се изви!

КРЪСТОПЪТ НА БЪДЕЩЕТО

Сред вековни, неспирни борби,

на уречен, свещен кръстопът

ще се срещнат две вражи съдби.

Неспокойни на стан ще се спрат

там два свята. — Далечни тръби

в притаения мрак ще зоват.

И ще кажат едните тогаз:

„Ний вещаем безбрежен простор —

волността, светлината са с нас!“

Ще откликнат: „Прогнилий затвор

нам е драг, с своя ужас и мраз —

на отчаян ний идем отпор!“

И ще бъде тържествен часът,

дългочакан след глухи борби,

час на светла победа и смърт.

Под напевът на бойни тръби

в царствен блясък ще пламне светът.

О, бой сетен на вражи съдби,

O, далечен, свещен кръстопът!

ОТГЛАСИ

Морна и слаба, скърби ме горят.

— Радостен и ясен вий се моят път.

Росните градини скреж и сняг покри …

— Аз ти обещавам пролетни зари!

Буйните потоци зимен студ скова.

— Аз ще ги разбудя с царствени слова.

Де глави на завет — там ще подслоним?

— Горд и недостъпен храм ще изградим!

Чуй — над нас злокобно вихър пролетя.

— Страж над теб ще бъда денем и нощя.

лъч един не трепва в нощний син покров.

— Слънце ще запалим — нашата любов!

ЗАСЛУГИ

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.

Table of Contents

Заглавна страница

Не бе отдавна…

В тъги родени…

Лъч

Рози

Златна пепел

Пролетно утро

Сън

Кръстопът на бъдещето

Отгласи

Заслуги